Стоян Михайловски
Трънакът

chitanka.info

Върбата рекла на пълзящия трънак:

— Защо си толкоз опак?… На човешкий крак

защо така прилепваш злобно?…

Не е ли срамота,

не е ли грехота,

да спъваш пътниците тъй?… С обнасяне[1] подобно

живей ли се живот спокоен на света?

Все пакости, все пакости — каква

облага чакаш от това?…

Ти сякаш че завиждаш на змията —

човешката враждебница проклята…

— От туй, що върша аз, облага нямам, да! —

отвърнал жалкий трън. — Но аз се раждам за беда!

Послането ми на земята,

от старо време и до днес, е да бода краката

на пътниците — дрехите им да дера!

Такваз е и всевечната игра

на сума хорица… Да! Сума твари

човешки (младите например наши газетари[2])

злотворствуват — не затова, защото

намерват сметка в зли дела, а от любов към злото.

[1] Обна̀сяние — отношение, обноска. ↑

[2] Газетари — вестникари. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.